NICO LINGMAN - Masennus, ahdistus, burnout - OkeiOllaRikki podcast Ep.52
Vložit
- čas přidán 24. 02. 2024
- Vuosi 2019 oli Nicon tähän astisen elämän raskain. Vakava työuupumus johti lopulta keskivaikeaan masennukseen ja Nico kärsi myös kroonisesta ahdistuneisuushäiriöstä, joka johti pahimmillaan paniikkikohtauksiin. Syitä uupumukseen oli useita, mutta pääasiallisina syinä olivat pitkään jatkunut
unettomuus, useat päällekkäiset työtehtävät sekä oma vaativa persoonallisuus ja perfektionismi. Ennen varsinaista burnoutia Niko nukkui vuosia todella huonosti eikä hän nähnyt tätä ongelmana, vaan ajatteli, että hän tarvitsee keskimääräistä vähemmän unta. Loppuvaiheessa hän ei enää kyennyt
nukahtamaan ollenkaan.
Meni pitkään ennen kuin Nico suostui hakemaan apua. Ex-vaimo ilmoitti hänelle huolestaan jo useita kuukausia aikaisemmin ennen kuin Nico hakeutui työterveyteen. Sieltä hänet passitettiin välittömästi sairaslomalle. Lääkärin mielipide oli, että todennäköisesti Nico ei ole ollut työkykyinen enää pitkään aikaan.
Ensimmäisenä sairauslomakuukautena Nicon vointi huononi entisestään ja lääkäri totesi tilani lähentelevän jo vaikeaa masennusta. Hänelle määrättiin masennus- ja
unilääkitys ja sen lisäksi alkoivat käynnit työpsykologin vastaanotolla. Tila lähti hitaasti paranemaan ja viimein 3,5kk sairasloman jälkeen Nico pääsi palaamaan töihin.
Ensimmäiset kuukaudet olivat todella vaikeita ja jatkuva pelko sekä ahdistus uudesta loppuun palamisesta varjosti työntekoa. Tilanteesta teki erityisen vaikean silloisen esimiehen suhde, joka
piti Nicon uupumusta lähinnä osoituksena heikkoudesta tai huonosta työmoraalista. Kaikesta tästä selvittiin lopulta, mutta palautumisprosessi oli todella pitkä ja se pakotti muuttamaan
suhtautumista koko elämään.
@OkeiOllaRikki
#okeiollarikki #masennus #nicolingman
Nico vaikuttaa huippumukavalta kaverilta! Kiitos teille molemmille, oli todella hyvä jakso! : )
Kiitoksia palautteesta. Nico on todella huippu tyyppi.🤩
Mä niin tiiän ton fiiliksen, kun mikään ei enää tunnu hyvältä/miltään. Edes pelaamisestakaan ei enää silloin Persona 4:n jälkeen saanut mitään. Kaikki vain "oli" eikä mitään muuta. Ikään kuin olisi yhtaikaa ollut jossain "loukussa," josta ei päässyt pois. Mä en enää edes muista milloin mä aloin ensimmäistä kertaa puhumaan masennuksesta.